Jau mėnesiais kiekvieną naktį sapnuoju tą patį sapną.
Aš nematau jos veido, bet pažįstu.
Pažįstu, regis, visą savo gyvenimą.
Manęs neapleidžia pojūtis, jog kai ją pasieksiu, nutiks kažkas baisaus.
Tačiau nepaisant to, man visiškai nebaisu.
Aš noriu jos,
ir nesvarbu, kas bus.
Bet taip niekada jos ir nepasiekiu.
Aš mirštu.
Iš pradžių baiminausi, jog netenku sveiko proto.
Kol nenusprendžiau, kad tai ir nebus didelis praradimas.
Rytoj prasideda paskutiniai mokyklos metai, taigi, beprotybė neišvengiama.
Kur kas blogiau prabusti kiekvieną naktį
ir trokšti kažko, ko niekada nebuvai sutikęs.
Mylėti mergaitę, kuri neegzistuoja.
Visą savo gyvenimą prakiurksojau Getline,
niekam negirdėtoje skylėje Pietų Karolinoje.
Kol iki čia atkeliauja naujas filmas, jis jau būna išleidžiamas DVD.
Be to, mūsų kino teatras visada supainioja pavadinimus.
Esame per toli nuo Čarlstono, kad čia būtų "Starbucks'as". Galite įsivaizduoti?
Čia yra 12 bažnyčių ir viena biblioteka,
kurioje dauguma knygų yra uždraustos skaityti.
Tos pačios šeimos gyvena čia karta iš kartos.
Miestelėnai nuolat vaidina Pilietinio karo scenas, tarsi šis galėtų baigtis kitaip.
Mama visada sakydavo, jog Getline yra tik dviejų rūšių žmonių.
Per daug kvaili, kad išvyktų, ir per daug įsišakniję, kad pajudėtų.
Jai mirus tėtis taip ir nebeišeina iš savo kambario.
Žmonės sakė, kad tai Dievo valia.
O aš manau, jog tai vienintelis būdas palikti šią vietą.
Aš suprantu, kodėl jauni vyrai nusprendė eiti į Pilietinį karą.
Bet kas geriau nei vietoje stovintis gyvenimas.
Tačiau man atrodo, kad net mirusieji lieka Getline.
Kartais, nors tai ir skamba beprotiškai, aš įsivaizduoju, kad esu vienas jų...
Kovoju už Medaus kalną netoli Grynbrajerio.
Etanai!
Paskutiniu metu įsivaizduoju daugybę dalykų.
Kartais
aš Bilis Pilgrimas
iš uždraustos Voneguto knygos "Skerdykla Nr. 5".
"Mėtomas po laiką su nuolatine scenos baime,
niekada nežinodamas, kuriame savo gyvenimo epizode turėsiu vėl vaidinti."
Tiesiog dievinu, kaip tai skamba.
Tėti?
Pusryčiai padaryti.
Argi taip rengiamasi pirmąją mokyklos dieną?
Aš jau paskutinėje klasėje, Ama. Jei rūpinsiuos apranga, prarasiu reputaciją.
Maniau, kad apsikirpsi.
- Kas taip sakė? - Aš.
Atkreipk dėmesį į dienas, nurodytas ant šios taros.
- Ačiū, Ama. - Nusprendei, į kokius koledžus siųsi dokumentus?
Į visus, kurie tik yra už tūkstančio mylių nuo čia.
Amen.
- Vakar vakare pabėgiojai? - Taip.
- Padėjo užmigti? - Pavydžiu žmonėms komos būsenos.
Tavo tėvas buvo išėjęs?
Ne.
Melas Viešpačiui kelia pasibjaurėjimą.
Kai nuodėmingasis miršta, jo lūkesčiai taip pat išnyksta.
Ir viltis neteisiojo žūsta.
Oi.
- Dink iš čia! Greičiau! - Bet aš turiu nuvežti jį mokyklą!
- Mums reikia pabaigti skaityti. Šįvakar. - Mama, juk žinai, kaip tai baigsis...
Vesli, kur susiruošei nepabučiavęs savo motinos?
Berniuk, kas su tavimi nutiko, a?
Būk geras.
- Tai kaip, ar ji gerai bučiuojasi? - Užsičiaupk!
Mano mamai oficialiai nurovė stogą po tėčio mirties.
Per žinias vis rodo žemės drebėjimus, todėl ji mano, kad ateina pasaulio pabaiga.
Ir kaip tas mylintis Jėzus taip veda iš proto šią moterį?
Ji siuntė tėtį į pragarą taip daug kartų, jog, spėju, jis gėrė tik tam, kad greičiau ten patektų.
Mano tėtis elgiasi kaip senis Reivenvudas. Jie visi pamišo.
Ei, girdėjai, kad naujokė mūsų klasėje taip pat Reivenvud?
Maniau, kad senis Reivenvudas gyvena tame name vienas.
Taip ir buvo, kol neatvyko jo dukterėčia. Ji persikraustė čia.
- Ir kaip čia kas nors gali atsikraustyti? - Nežinau.
Tai bus pirmasis kieno nors Getline matytas Reivenvudas per beveik 20 metų.
Kaip praėjo tavo vasara, mažuti?
- Pukiai, Emile. O tau? - Nuostabiai.
Kodėl neatėjai į Darbo dienos karnavalą? Ten buvo taip smagu.
Nebuvo nuotaikos.
Aš nesuprantu, kas nutiko.
Aš žinau. Atleisk.
Sakei palaukti per vasarą, aš laukiau.
Iš tavęs negirdėjau nė garselio, bet aš buvau gera mergaitė.
Aš neskambinau.
Nors ir pasiilgau tavęs.
Ei, tai nieko tokio, ar ne?
Galbūt einam kartu pažiūrėti kino ar dar kur?
Tik dviese. O, tai būtų dieviška.
Aišku.
Visi sėskite į vietas.
Etanai, mažuti, norėčiau, kad nustotum skaitęs tokias knygiūkštes.
Jos kenkia tavo smegenims.
Norėdami baigti šį kursą
turėsite pasirinkti temą atsiskaitomajam darbui,
remdamiesi nuo 12 iki 24 skyriaus išdėstyta medžiaga.
- Tai ji? - Turbūt. Ką ji čia apsirengusi?
Ji atrodo kaip giltinė, mintanti krekeriais.
Tiesiog sėskite bet kur, panele...?
Reivenvud. Tiesa?
Mama sakė, jos senis Reivenvudas neišlenda iš to baisaus namo jau metų metais.
- Mama sakė, kad jis garbina velnią. - Šiaip jau mano pavardė Diukein.
Najau, tai yra visiškas melas.
Aš puikiai žinau, kad tu esi Meikono Reivenvudo dukterėčia.
Dievaži, meilute. Tu turbūt buvai protingiausia iš savo vados.
Mama sakė, kad velnio garbintojai nekenčia šviežio oro, nes springsta nuo jo.
Na, mes visi žinome, nuo ko tu springsti.
To jau gana, ponaiti Linkolnai.
- O ta kepurė puikiai tiks mano katinui. - Jis toks kvailys!
Šiais metais jūs dalyvausite tradicinėje mūsų šlovingos
pergalės inscenizacijoje:
"Medaus kalno mūšis".
Etanai?
Inscenizacija vyks mūšio dieną, gruodžio 21-ąją.
Nepaisant to, jog renginys bus kalėdinių atostogų metu,
iš jūsų laukiama, jog dalyvausite iš visos širdies.
Šūdas.
Tu išprotėjai? Vos nenužudei manęs!
O ko tu stypsai ant prakeikto kelio?
Man reikia pagalbos, genijau!
- Pamiršk! - Palauk, palauk, palauk!
Atleisk! Klausyk, sėsk pas mane.
Niekas šiuo keliu nevažinėja .Tu čia greičiau nuskęsi...
- Ar tai senio Reivenvudo mašina? - Tu vienas iš jų, ar ne?
Tokia tipiška amerikietiška sporto žvaigždė, išleistuvių vakaro karalius...
- Svarsčių kilnotojas. - Klausyk, gal gali įžeidinėti mane mašinoje?
Nes čia jau darosi kaip "Titanike".
Žinai, niekada nesupratau, kodėl pabaigoje Leo turėjo mirti.
Kodėl jie negalėjo keistis vietomis?
"Tu plauki ant medgalio 10 minučių, o tada aš."
Ji vis kartojo: "Aš niekada tavęs nepaleisiu, niekada." O tada ima ir paleidžia!
Jeigu aš įsėsiu į mašiną, ar šis nepaprastai įdomus pokalbis tęsis?
Jei taip, tai aš geriau nusiskandinsiu.
Ne, gale sudėtas maistas.
Negaliu patikėti, jog papasakojai man "Titaniko" pabaigą.
- Tu nematei? - Ne.
Tu tikrai iš kito miesto.
Imk.
Ačiū.
Žinai, kur važiuoji?
Retai.
Ei, nepyk dėl tų klišių klasėje, aš nesu vienas jų.
"Klišių"?
Mergaitės, kurios kažkada buvo žmonės, bet absoliutus populiarumas jas absoliučiai sugadino.
Hmm, turbūt didžiuojiesi savimi šitaip sugalvojęs. Greičiausiai susitikinėjai su viena jų.
- Nurėžei Emilę kaip chirurgas. - Metų metai darbo su kalių virusu.
- Vaistų dar nėra, ką? - Tęsiame tyrimus ir tikimės.
- Aplankei nemažai mokyklų? - Taip.
- Tai turėtų būti smagu. O aš visada čia gyvenau. - Turėtų būti smagu.
Tai kur teko pagyventi?
Ko gero, beveik visose valstijose.
Važinėjausi nuo 4-erių metų amžiaus, po to, kai žuvo mano tėvai.
Aš turiu tik tėtį, mama mirė praėjusį pavasarį. O kas nutiko su taviškiais?
- Gaisras. - Avarija.
Tai buvo aklavietėn vedantis pokalbis kelyje į niekur.
Turbūt praleidau posūkį į "žavingą" greitkelį.
Tu, o...
Bukovskis? Jis... Jį verta paskaityti?
Apibrėžk žodį "verta".
- Galiu nuvežti tave iki pat namo. - Bus ir čia gerai.
- Aš nieko prieš. - Klausyk, aš dėkinga, kad pavėžėjai,
bet šiandien neturiu nuotaikos vaiduoklių namo atrakcionui.
Ne, aš... Tai buvo gana nemandagu ir visiška netiesa.
Galbūt todėl, kad tinkamai neprisistatėme vienas kitam.
Beje, aš Etanas Veitas.
- Tu Etanas Veitas? - Taip.
O, Dieve, pats Etanas Veitas parvežė mane namo?
- Tu apie mane girdėjai? - Ne.
Man patinka tavo vėrinys.
Ir... Ir tavo tatuiruotė, irgi. Turiu galvoje, taip pat.
Ačiū.
"Kai kurie žmonės niekada neišprotėja.
Koks siaubingas jų gyvenimas.
Nuobodūs pasmerkti žmonės. Visoje Žemėje.
Gaminantys dar daugiau nuobodžių pasmerktų žmonių. Koks siaubo šou.
Žemėje jų knibžda."
Šitas vyrukas yra dievas.
Tai mūsų Viešpaties vardas neša išsigelbėjimą.
Tai Jėzaus vardas leidžia mums įveikti piktąsias dvasias.
- Kas vyksta? - Tiesiog palauk.
Apsaugok mus nuo velnio, kai jaučiam jį besiartinant.
Kai jaučiam jį einant link mūsų...
- Trenkia į tą pačią vietą kiekvieną naktį. - Nuo kada?
Nuo tada, kai atvažiavo Lena Diukein. Mano mama girdėjo, jog ji gydėsi beprotnamyje.
Nužudė berniuką ant traukinio bėgių Atlantoje.
- Nesąmonė. - Nesąmonė.
Laikyk liežuvį.
Mano mama sakė, jog jos motina nužudė jos tėvą ir tiesiog paliko miestą.
Užsičiaupk, Emile.
Etanai Veitai, ar galiu su tavimi pasikalbėti minutėlę?
Dabar pat?
Kas su tavimi yra?
Man įkyrėjo, kad žmonės šiame mieste juodina tuos, kurių net nepažįsta.
O tu pažįsti Leną Diukein?
Tai tu nori pasakyti, Etanai?
Atleisk, bet aš nemanau, jog galėsiu su tavimi eiti į kiną šį savaitgalį.
Galvoju, kad reikia kurį laiką pabūti atskirai.
Ir atleisk, kad įskaudinau.
Eime.
Argi aš jai to nesakiau praėjusių mokslo metų pabaigoje?
Kai kurios mergiotės kaip pasiutę šunys, sūneli.
Tu gali tik bėgti nuo jų arba nušauti.
Etanai? Etanai.
Ar galime šiek tiek pasikalbėti?
Noriu, kad žinotum.
Tu vis dar man brangus kaip draugas.
Ir aš kiekvieną naktį meldžiuosi, kad tu nenukeliautum tiesiai į pragarą.
O, aš netrauksiu tiesiai į pragarą, Emile. Pirma noriu stabtelėti Niujorke.
Gerai, visi į savo vietas.
Sveikas, mielasis, malonu tave vėl matyti. Kaip mama?
Berniukai. Bili, lipk žemyn.
Gerai, per vasarą turėjote tai perskaityti.
Pradėsime aptardami veikėją Bu Redlį,
miestelio užsidarėlį su paslaptinga praeitimi.
- Turite galvoje Meikoną Reivenvudą? - Savana.
Atleiskite?
Mano mama sako, kad man negalima skaityti šios knygos.
- Tai yra viena iš uždraustųjų. - Taip, ką gi...
Aš gavau leidimą iš mokyklos tarybos šiemet nagrinėti šią knygą.
O, aš neskaitysiu nieko, ką uždraudė mūsų bažnyčia.
- Aš taip pat. - O dar mano mama sako, kad...
neturėčiau būti vienoje klasėje su Reivenvud.
Jai negalima mokytis kartu su mumis, krikščionių vaikais.
- Emile, užsičiaupk. - Ir mano mama sako tą patį.
Be to, visa jos šeima yra satanistai.
- Jie meldžiasi Nelabajam visiškai nuogi. - Brangusis Viešpatie...
Emile, ką tu išdarinėji? Negalite melstis klasėje.
Brangusis Viešpatie...
- Tuoj pat baikite. - Meldžiu, saugok mus nuo pikto.
- Sakau jums, nustokite dabar pat. - Tarp mūsų yra nenatūralių būtybių...
Nežinau, ką čia sugalvojote. Tuoj pat keliausite į direktoriaus kabinetą.
Išgelbėk mane nuo viso pikto...
- Tai ji padarė! - Tai buvo ji!
Ji sudaužė langus!
Kodėl ji taip padarė?
Tu sveika?
Kas, po velnių, tai buvo?
Lena?
Yra kas?
Ką tu čia darai?
Tiesiog užėjau sužinoti, ar tau viskas gerai.
O kam?
Nežinau.
- Tau viskas gerai? - Taip.
- Gerai. - Dabar gali eiti.
- Keliauk. - Ne.
Taip.
- Ne. - Išeik.
- Ne. - Asilas.
Man gaila, kad taip išėjo su Emile. Ji gali būti bjauresnė nei vištos šūdas.
Niekada nesupratau šito posakio.
Aha, aš irgi.
Aš jau seniai turėjau susivokti.
Jie visada manęs nekenčia, kad ir kur nuvažiuočiau.
Na, jie yra krūva kvailių. Ko tau imti į galvą?
O tu niekada gyvenime nebuvai kitoje pusėje, tiesa?
Palauk, pabandysiu prisiminti.
Tai Bukovskis.
"Vieni praranda visą sielą.
Kiti praranda visą protą
ir tampa siela, išprotėja.
Treti praranda visą... visą...
protą..."
Palauk. "Vieni praranda visą sielą ir tampa protu."
"Kiti praranda visą protą ir tampa siela."
Dieve. Išmokau visą šį reikalą, kad padaryčiau įspūdį. Velnias.
- Tau kitaip ir neišeitų. - Ką?
Visur pritampi, užburi visus savo žavesiu.
Niekada nesuprantu, ar tu mane įžeidinėji, ar ne.
- Atleisk. - Ne. Žinai,
man tai patinka.
Jei tai turi kokios reikšmės...
man tu patinki.
Tu gali ir persigalvoti vėliau.
Gerai, tu negali skųstis, jog neturi draugų,
o tada versti vaikiną šitaip vargti, kad tau patiktų.
Nebent tu iš tikrųjų manai, kad aš asilas. Tada tiesiog išeisiu.
Bėk papasakoti draugams apie pamišėlę.
Tu tikrai manai, kad aš toks?
Ne.
Puiku.
Man jau reikia eiti.
Tu skaitei tuos skyrius iš "Nežudyk strazdo giesmininko"?
Aha, aš du kartus skaičiau tą knygą.
- O, ji gera, tiesa? - Taip.
- O filmą matei? - Ne.
Jis taip pat geras. Šiaip jau galėtume pažiūrėti.
- O tu ką nors skaitei iš Voneguto? - Ne.
Kurto Voneguto? Ne? "Skerdykla Nr. 5"?
Jis puikus. Beje, taip pat uždraustas.
O tu skaitai tik uždraustas knygas? - Ne, ne tik.
Bet, nežinau, tiesiog...
Visos tos knygos, kurias leidžia skaityti, yra kažkokios nuobodžios.
Ačiū. Atleisk, kad aš buvau tokia...
O, viskas gerai. Viskas gerai.
Tau reiktų eiti. Mano dėdei nelabai patinka, kai apie namus vaikštinėja svetimi.
Žinau. Aš šiaip jau...
buvau užėjęs vidun.
Tu užėjai į namą?
Aš netyčia. Tiesiog taip išėjo...
Aš suprantu.
Žmonės galvoja, kad jis baisus, bet jis tiesiog drovus kaip Bu Redlis, tiesa?
Taip.
Ei, aš...
turiu tau dovanėlę atvykimo į siaubingąjį Getliną proga.
Pamaniau, galėtum pasikabinti tai ant savo... grandinėlės.
Lena?
Turime svečių?
- Jau išeina. - Sveiki, sere.
Išauklėtas? Tai malonu.
Aš mokausi kartu su Lena.
Aš Etanas Veitas. Malonu susipažinti.
Tu Lailos Evers berniūkštis?
Taip, sere.
Pažinojote mano mamą?
Lena, gal pakviesk savo draugą vidun išgerti arbatos?
- Sakyk, kad negali pasilikti. - Mielu noru. Ačiū, sere.
Jis visai nebaisus.
Ponaiti Veitai, jauskitės kaip namuose.
O... Atleiskite, kad prieš tai nekviestas užėjau į vidų.
Jokių bėdų.
Čia būna taip mažai lankytojų iš mūsų...
mylimo Getlino.
Nebūk snobas, dėde. Tai ne jų kaltė, kad tu su niekuo nesikalbi.
Aš irgi nekaltas, jog mėgstu geras manieras,
pakenčiamą intelektą ir bent jau patenkinamą asmens higieną.
Bet kadangi šį miestą įkūrė mano šeima, tenka jį vadinti savo namais.
Ir štai...
mes čia.
O, tai labai gražus pianinas.
Taip, taip. Ar groji?
Ne.
Hmm.
Lena, kodėl tau nesugrojus ką nors mūsų svečiui?
Todėl, kad mes ne Džeinės Ostin romane.
Tuomet gal padarytum arbatos?
Vėl apsirikai amžiumi.
Ką gi, galbūt tuomet neprieštarausite, jei aš
prabrauksiu pirštais per klavišus?
Tai mane labai ramina.
Dėdė susinervinęs. Skambino iš mokyklos.
Mane nušalino nuo pamokų, kol neištirs to reikalo su langu.
Tai nesąmonė. Juk tai nebuvo tavo kaltė.
Išminties balsas skystapročių mieste.
Lena, visai galėčiau pamėgti tą tavo draugą.
Žinai, čia tas pats, kas kaltinti tave dėl žaibo ant Medaus kalno.
O, taip, girdėjau apie tą žaibą.
Beje, panašus atvejis
daugybę metų tęsėsi ir Venesueloje prie Marakaibo ežero.
- Gali susirasti per "Google". - Dėdė dievina "Google".
Bet kokiu atveju, su mokykla aš viską sutvarkysiu.
Bet aš suprantu tavo pasipiktinimą, Etanai.
Nušalinimas leidžia numanyti esant valdžią. O kas toji valdžia?
Grupelė kūniškai nepatenkintų namų šeimininkių
su mažyčiais smegenimis ir milžiniškomis sėdynėmis.
Ne, Getline yra tik dviejų rūšių žmonės:
tie, kurie yra per daug kvaili, kad išvyktų, ir tie, kurie per daug įsišakniję, kad pajudėtų.
Mano mama sakydavo lygiai tą patį.
Tikrai?
Na, ji buvo žavinga moteris, tavo mama.
Mane labai nuliūdino žinia apie jos mirtį.
Žinoma, pažinojau ją tik iš jos knygų.
Perskaičiau viską, ką ji parašė apie pietietiškas plantacijas.
- O tu ketini tapti rašytoju? - Dar nežinau. Gali būti.
- Jeigu turėčiau stebuklingą lazdelę... - Meikonai.
ir galėčiau parodyti visą tavo ateitį.
Kas gi ten būtų?
Ir nepagailėk man pikantiškų detalių.
Na, sere, nesu tikras.
Vienas dalykas, kuriuo neabejoju, tai koledžas. Aš būtinai vyksiu studijuoti.
O, tikrai? Į kurį nusiuntei dokumentus?
Į visus. Tiksliau tuos, kurie ne per toli nuo namų.
Turiu galvoje, vietinius koledžus...
A...
Kad galėčiau pasilikti su tėčiu.
Įgysiu mokytojo kvalifikaciją ir greičiausiai dirbsiu mokykloje.
O galbūt perimsiu biblioteką iš Amos.
Turbūt vesiu Emilę Ešer ir turėsiu du vaikus.
Bet aš niekada neuždirbsiu jai užtektinai pinigų, todėl pradėsiu gerti...
Dėl girtuoklystės neteksiu darbo.
Turėsiu trūkinėjantį romaną su Savana Snou, kol sulauksiu 49-erių.
Po skyrybų vaikai gyvens su savo motina.
Būdamas 52-ejų turėsiu pirmąjį širdies smūgį, kitas ištiks 63-ejų.
Persikraustysiu į butą virš "Valkataujančio šuns" baro
ir pasibaigus darbo valandoms padėsiu ten tvarkytis už nemokamą taurelę.
O sulaukęs 64-erių pasikarsiu.
Mm..
Bet jie ne iškart ras mano kūną.
Tik, kai pradėsiu dvokti.
Ką gi, turi viską suplanavęs.
Tau gerai.
- Etanai, tau viskas gerai? - Taip.
Prašau man atleisti. Pastaruoju metu prastai miegu.
Ką tu jam padarei?
Sutikau tau leisti lankyti tai, kas šiame mieste vadinasi mokykla, bet jokių draugų.
Negi negaliu bent apsimesti normalia iki savo gimtadienio?
Ar pameni, kas nutiko paskutinėje mokykloje?
Tie sudužę langai tik pradžia.
Tas berniūkštis tau pavojingas. Daugiau jo čia nebekviesk.
O, gali nesijaudinti. Esu tikra, jis nebegrįš.
- Tu grįžai. - Taip. Atleisk.
- Aš nežinau, kas man ten nutiko. - Tai ne tavo kaltė.
Tai gali skambėti keistai, bet man atrodo, kad jau mėnesiais
sapnuoju tave kiekvieną naktį.
Tai nuskambėjo šiurpiau
nei mano galvoje. Pamiršk, kad aš tai sakiau.
- Aišku. - Gerai.
Ee...
O. Tavo dovana.
- Taip. Puiku. Dovana. - Štai kodėl aš grįžau.
Jis štai taip atsiveria, matai?
"E K V, Ž K D.
Gruodžio 21-oji, 1863."
Gruodžio 21-oji?
Taip.
O kas?
O, tai mano gimtadienis. Man bus 16-a.
Oho, tai...
Tai nuostabu.
Aš ne... Žinai, aš netikiu ženklais, paprastai...
bet tai atrodo kaip labai rimtas ženklas.
Tai tau 15-a ir tu jau baigiamojoje klasėje?
Tai... Panašu, kad tu tikras genijus.
- Tu peršokai klasę? - Taip.
Tada tai bus
ankstyva
16-ojo gimtadienio dovana.
Tu privalai. Tu privalai!
Ženevjeva! Ne!
Etanai!
Tėti!
Tėti?
O, Ama, ką darai?
Ieškau knygų, kurias tavo mama turėjo grąžinti į biblioteką.
- Tu gerai jauties? - Kaip aš parsiradau namo?
Ką? Kai aš čia atėjau, tu jau buvai lovoje.
- Džiugu, kad bent kiek numingi. - Ama! Kaip aš čia atsidūriau?
- Ko tu rėki? - Atleisk, atleisk.
Girdėjau, turėjai problemų mokykloje.
Mano tėvas sakydavo, kad bėdos šią šeimą persekioja kaip dvokas musės sėdynę.
- Laikykis toliau nuo tos mergaitės. - Tau nereikia mumis rūpintis, Ama.
- Žadėjau tavo motinai, be to, aš noriu. - Ne, palik... Ama.
Atsiprašau, aš tiesiog...
Nemanau, kad tai tavo reikalas.
Iš kur jį gavai?
- Nežinau. - Nemeluok man.
Kas yra?
Klausyk manęs.
Eik ir užkask jį Grynbrajeryje, o tada pamiršk, kad kada nors buvai jį radęs.
Aš nesakiau, kad šitas buvo Grynbrajeryje, Ama.
Ką?
Mano šeima nepaprasta.
Nepaprasta kaip?
Mes galime daryti dalykus.
Nepaprastus dalykus.
Tai, ta prasme, kadangi tu iš Europos?
Žinai, kai kurios šeimos užsiima muzika, kitos turi pinigų.
Na, o mes turime galių.
Galių?
Taip.
Tai kas ten nutiko?
Tai buvo Meikonas. Jis magiškai aptvėrė namą.
Tai toks užkeikimas, kad apsaugotų mane, kai jo nėra.
Užkeikimas?
- Taip. To daugiau nenutiks. - Gerai.
Lena...
ar tu ragana?
Ne.
Vadinti mus raganomis yra tas pats, kaip pravardžiuoti protingus vaikus botanikais,
o atletus svarsčių kilnotojais.
Mums priimtinesnis terminas "kerėtojas".
Aš nenorėjau išdaužti tų langų. Tiesiog mano galios auga.
Aš ne visada galiu jas kontroliuoti.
Atrodo, kad tave tuoj supykins.
Nori sausainio? Cukrus padės.
Pati vakar pagaminau.
Iš mišinio sausainiams.
Gerai, o kaip su šituo?
Aš nežinau.
Tu nežinai?
Ne, tai ne aš padariau.
Tai buvo kažkas kita. Tai nutiko, kai mes abu jį laikėmė.
Gerai, palauk minutėlę.
Šėtonas neturi nieko bendra su jumis, tiesa?
Tai taip tipiška visiems mirtingiesiems.
- Dieve. - Bet blogis juk yra, Lena.
Taip, yra ir piktųjų burtininkų, Etanai.
O ką, nori pasakyti, kad piktų mirtingųjų neegzistuoja?
Skirtumas tik tas, kad jūs visada kaltinate ką nors kitą.
Aš tiesiog bandau suprasti.
Tai jūs turite galių, taip? O ką dar galite?
Aš kolekcionuoju eiles.
Aš neturėčiau tokių dalykų rodyti mirtingajam.
- Viskas gerai. - Ne, tikrai nereikėjo.
Žinai, aš tiesiog nekenčiu visą laiką slėptis.
Jaustis tarsi visi šnibždasi apie mane.
Bijoti, kad žmonės sužinos, kokia aš išsigimėlė.
Kartais tiesiog noriu būti normali.
Ko tu šypsaisi?
Lena, tu tiesiog stebuklas. Kam tau norėti būti normaliai?
Tu ne toks, kokio tikėjausi.
Ką tai reiškia?
Nesupyk, bet aš taip pat tave sapnavau.
Tiesiog negalvojau, kad tu esi tikras.
- Lena? - Tai Meikonas. Tau reikia eiti.
Kodėl tu man nesakei?
Buvo baisu.
Tavęs tai negąsdina?
Ar eisi į pasimatymą su manimi?
Palauk, man teks išeiti pro langą?
Oho, tu gali išauginti bet ką?
- Lena? - Dink.
- Penktadienį einam į kiną? - Penktadienį negaliu, bus šventė.
Kokia šventė?
Tai derliaus dalykas, suvažiuos šeima iš visur.
- Gerai, šeštadienį tada. - Lena!
- Nežinau, paskubėk. - Sakyk "taip".
Taip.
Pasimatom rytoj?
- Nežinau. Dink iš čia. - Gerai.
Etanai?
Taip?
Prisiek, kad tai bus labai normalus, nerangus paaugliškas pasimatymas.
Prisiekiu. Po to aš tau net nepaskambinsiu.
- Asilas. - Ragana.
Svarsčių kilnotojas.
Iki rytojaus.
Galėjai ir kopėčias išauginti.
Laikykis toliau.
Dėkoju širdingai už malonų sutikimą.
Vakar kažką pajutau.
Tiesą sakant, jutau kiekvieną naktį nuo tada, kai atsivežei tą mergaitę.
Tai vienintelė vieta, kur galiu ją apsaugoti.
Tu atvežei tamsą į šį miestą.
Jaučiu ją kaip ranką, sukinėjančią mano vidurius.
Na, tai ne Lena.
Sarafina?
Sakei, kad ji dingo visiems laikams.
Taip. Na, mes... Mes pasiekėme sutarimą, bet
ji persekiojo Leną visus praėjusius metus.
Ir buvo keletas nelaimingų nutikimų.
Meikonai, žiūrėk, kad tavo rūšis nesukeltų pavojaus tam berniukui.
Taip, tuomet laikyk jį už pavadžio.
- Kas nutiko Grynbrajeryje? - Nežinau.
Lenai buvo isterijos priepuolis.
Berniukas be sąmonės. Parvežiau jį namo ir paskambinau tau.
Tu juk čia regėtoja, tai ir pasakyk, kas nutiko.
Tai šventa mano protėvių vieta. Supratai?
Nori atsakymų, būk pagarbus.
Taip, aš... Aš atsiprašau.
Etanas turi kažkokį amuletą. Jame yra Diukeinų galia.
Na, tada tai Sarafina.
Galbūt ji naudoja šį amuletą per berniuką, kad pasiektų Leną.
Pasakyk jiems, kad turiu žinoti, ką rezga Sarafina.
Juk neužspringsi, jei paprašysi pagalbos užuot juos tikėjęsis.
Kaip tavo šeima darė su maniške daugybę metų. Ir nevartyk man akių.
Tuomet prašau, paklausk jų maloniai, ką rezga Sarafina.
Atnešiau tavo mėgstamiausius, dėde Abneri.
Krevetės ir kukurūzų košė.
Keptos austrės.
Ir kokoso pyragas.
Hmm. Nenuostabu, kad jo daugiau su mumis nebėra.
Nekreipk į jį dėmesio, dėde.
Dėde Abneri, mums reikia tavo pagalbos.
Taip pat ir tetos Idos bei tetos Mei...
Aš nusižeminusi šaukiu jūsų dvasias.
Ką jie sako?
Nieko. Kol kas nieko.
Pasakyk jiems, kad padėtų mums sustabdyti Sarafiną.
Kai kurių dalykų negalima sustabdyti.
"Jūs paliekate Getliną"
- Tai tavo mėgstamiausia vieta? - Visas reikalas ženkle.
- Matai ten viršuje? - Aha.
Tai kelias į laisvę.
Mama sakydavo: "Dink iš šio miesto kaip įmanoma greičiau.
Sužinok, kaip kiti žmonės gyvena ir galvoja, o tuomet susirask savo vietą."
O aš jai sakau: "Mama, man 9-eri. Kaip aš tai padarysiu?"
Mažasis Etanas.
Tuomet ji nusivedė mane į biblioteką
ir pasakė:
"Etanai, tai mano bažnyčia.
Čia mano šeima eina garbinti to, kas šventa.
Idėjų."
O, atleisk.
Nežinau, iš kur tai išlindo.
Būčiau norėjusi ją pažinoti.
Dingstame iš čia. Einam.
- Kur? - Bet kur.
Lena, dauguma žmonių praleidžia visą gyvenimą
laukdami to momento, kuris viską pakeis. To niekada nenutinka.
Mes galime pradėti gyventi dabar pat.
Tereikia pasakyti "taip", sėsti į mašiną ir važiuoti.
- Aš negaliu to padaryti. - Kodėl?
Kai man sukaks 16-a, aš galiu nebebūti tokia, kokia esu dabar.
Kodėl? Kas..?
Kas gali nutikti, nepaisant pirmųjų pagirių?
Kai kerėtojai sukanka 16-a, jos laukia vadinamasis Pašaukimas.
Mano galios bus pašauktos Šviesos arba Tamsos,
o tai priklauso nuo mano tikrosios prigimties.
To, kuo man lemta būti.
Štai kodėl Meikonas atsivežė mane čia.
Palauk, o koks yra Meikonas?
Jis tamsusis kerėtojas, bet dėl manęs dabar jis renkasi Šviesą.
Jis gali pasirinkti? Tuomet, kodėl tu negali?
Sakoma, kad tikroji kerėtojos prigimtis pasirenka už ją.
Nežinau, kodėl.
Taip, palauk minutėlę.
Tu jaudiniesi, jog sulaukusi 16-os tapsi pikta
kale... ragana kerėtoja?
Man liko laukti 75 dienas, Etanai.
Aš neįsivaizduoju, kuo aš tapsiu.
Nežinau, kokia aš iš tiesų esu.
Taip, praėjusiais metais Lena Diukein mokėsi trijose skirtingose mokyklose
trijuose skirtinguose miestuose.
Aš patikrinau. Ir kiekvienoje tų mokyklų vyko keistenybės.
Nenormalūs orai, taip pat...
Netgi mirtys.
Dabar aš čia turiu peticiją,
kurioje pasirašė per 300 Getlino tėvų, reikalaujančių
- Reikalaujančių, kad Lena Diukein būtų išmesta... - Atsiprašau.
Dar daugiau, kad Reivenvudo turtas būtų...
Atsiprašau.
O, Dieve, mama...
Atleiskite man, kad įsikišau taip nelaiku.
Direktore Herbert.
Mere Snou.
Ir pastoriau Stefensai, jei neklystu.
- Taip, sere. - Hmm.
Ponia Linkoln.
Kaip drįsote įžengti į Dievo namus?
Na, mano šeimai priklauso žemė, ant kurios jie stovi.
Ir kaip suprantu, šis reikalas susijęs su visais bendruomenės nariais.
Taigi, esu tikras, jog tokią gražią dieną ir taip turite ką veikti,
tad kalbėsiu trumpai.
Visi kaltinimai mano dukterėčiai yra nepateisinamas melas.
Nes, pasak orų kanalo, ir tai galima patikrinti "Google",
buvo užfiksuoti neįprastai stiprūs gūsiai iš rytų,
pridarę nesuskaičiuojamų nuostolių Pietų Karolinos pakrantei.
Taip kad mano dukterėčia grįš į įstaigą,
kurią Getlinas leidžia sau vadinti mokomąja.
Ir ji daugiau nebebus persekiojama.
Dėkoju visiems už bendradarbiavimą.
Jūs neturite teisės nurodinėti mums,
kad ir kiek pinigų turėtumėte.
O, ponia Linkoln, jūs teisi.
Mano turtai neturėtų man teikti pranašumo.
Ir vis dėlto, kadangi mano protėviai įkūrė Getliną...
mano valdos suteikia man šiek tiek įtakos.
Pavyzdžiui, jeigu sugalvočiau paaukoti senąjį malūną...
sakykim, narkomanų reabilitacijos centrui?
O, mano Dieve.
Man priklauso žemė, ant kurios stovi motelis "Valkataujantis šuo".
Jo uždarymas pridarys nepatogumų kai kuriems iš jūsų, džentelmenai.
Turėsite vykti į kitą miestą, jog pasimatytumėte su savo draugužėmis,
kol tuo metu jūsų žmonos galvos, kad esate viename iš
Amerikos Pilietinio karo atkūrimo draugijos susitikimų.
Taigi, ar galiu manyti, kad dabar šis reikalas yra patogiai
paguldytas amžino poilsio?
Aš nebijau tavęs ir tavo kenkėjiškos rūšies.
Dievas, mūsų kūrėjas, nutrems jus į pragaro ugnį kartu su teroristais,
ateistais, homoseksualais, demokratais, liberalais, socialistais,
žaliaisiais ir visa kita nenatūralia bjaurastimi.
Mano brangioji ponia Linkoln.
Būdamas jūsų vietoje, aš apsidžiaugčiau bet kokia ugnimi.
Turėtumėte galimybę sudeginti tą itin nevykusią savo skrybėlę.
Sarafina.
Na, tikėjausi pamatyti tave pasidabinusią kiek elegantiškiau.
O, baik jau, Meikonai.
Ji tobula. Ji šios bendruomenės kolona.
Nors dėl skrybėlės tu teisus. Argi ne tragiška?
Bet kai pasiskolini kūną, tenka skolintis ir garderobą...
Ir, mano mielasis, atrodytų, jog ši moteris pati išrado chalatą.
Na, ką gi.
Ar pasiilgai savo mažosios sesutės?
Ne.
Hmm.
Nebūk žiaurus. Anksčiau juk mėgai žaisti Tamsoje.
Pameni?
Jaučiu, kaip tavo galios nyksta.
Tai taip liūdna. Jos silpsta, ir tu žinai, kodėl.
Štai kas būna, kai apsimetinėji tuo, kuo tu nesi.
Oo.
Tėtuko kaklaraiščio smeigtukas. Tai taip miela.
Prakeikimas pašauks Leną, Meikonai.
Bet tu nesi tuo visiškai tikra, tiesa?
Hmm.
Jeigu esi tikra, tai kam įpainiojai į tai berniuką?
Aš jo ir nepainiojau.
Tai padarė meilė.
Lena ir mirtingasis keliavo vienas link kito jau nuo pat gimimo.
Čia veikia tas baisus dalykas - lemtis. Netgi tavo Laila pajuto tai.
Ir tu žinai prakeikimo įstatymą: joks kerėtojas negali mylėti mirtingojo.
Žiūrėk, viskas pavyko netgi geriau nei planavau.
Ah, ta pirmoji meilė.
Toks džiaugsmas...
Toks grožis.
Ir tas pirmasis sudaužytos širdies sielvartas.
Toks aštrus.
Toks skausmingas.
To pakanka, kad bet kuri mergaitė atsisuktų į Tamsą,
ir nesvarbu, ar tai mirtingoji, ar kerėtoja.
Aš taip nekantrauju.
Lenos gimtadienis išpuolė pačią galingiausią saulėgrįžą per 5000 metų.
Išsiskirs daugiau energijos nei bet kada anksčiau, ir šis Žemės ciklas bus baigtas.
Ji bus galingesnė nei bet kuris iš mūsų, Meikonai, ir ji ves mus visus.
Ves kur?
Į amžių be slapstymosi.
Aš... Aš taip...
pavargau slėptis!
Tie parazitai jau užtektinai ilgai karaliavo, nemanai?
O, štai puikus žaidimas. Įvardyk bent vieną rūšį, kuri jų pasiilgs.
Matai? Tu negali.
Nes mirtingieji nedaro nieko daugiau, kaip tik vartoja ir naikina.
Jie išgalvoja idėjas
tokias kaip Dievas, meilė, teisingumas,
o tada jas panaudoja tam, kad nužudytų visus, kurie su jomis nesutinka.
Tu išties nori trintis su tais žmonėmis?
Jie meldžiasi be tikro tikėjimo, o tuomet stebisi, kodėl tai neveikia.
Jie net nevertina savo apgailėtino trumpučio gyvenimo,
kol lieka sekundės su juo atsisveikinti.
Vargšeliai.
Tavo eilė, Meikonai.
Mielasis, sugrįšk.
Sugrįšk.
- Lena padarys jiems galą. - Ne.
Lena neatsigręš į Tamsą. Ji per daug stipri.
Čia ji neturi pasirinkimo, mano brangusis.
Prakeikimas jau prasidėjo.
Ne. Tai melas!
Kas melas, pone Reivenvudai?
Atleiskite.
Lena grįš į mokyklą.
Ir tuo viskas pasakyta.
Nepaliaujam judėti...
Čia tai bent, tu ir Lena Diukein.
Taip, tik niekam nesakyk.
Ką tu, ir praleisti progą išvysti, kaip Emilė ugnimi spaudos?
Lažinuos, kad Lena tai iš tikrųjų galėtų padaryti.
Ką?
Žiūrėkit!
Kuris iš jūsų, laimės kūdikių, yra Etanas Veitas?
Na?
Kuris iš jūsų valdo liežuvį?
Aš galiu. Aš... Aš Etanas.
Etanai!
- Aš jus pažįstu? - Nė trupučio.
- Aš Ridlė Diukein. Paskui mane. - Jūs Lenos giminaitė?
Meiluti, tu žiūri į svarbiausią giminaitę.
- E, tai mano draugas Linkas. - Tikras malonumas, Linkai.
O, aš... E... Na...
- Sėsk. - O, bet manęs nekvietė.
Aš nemanau, kad jos dėdei patiks...
Patikėk, šeima trokšta tave pamatyti.
Reivenvudas.
Kaip seniai tai buvo.
Lena ir aš daugiau kaip seserys nei pusseserės.
Aš stebiuosi, kad ji manęs neminėjo.
Nors, esu tikra, kad yra ir svarbesnių dalykų, apie kuriuos ji nespėjo užsiminti.
O. Dėkoju jums, malonusis pone.
Kaip aš atrodau?
Visada šiek tiek jaudinuosi prieš susitikimą su šeima.
Turi gražias akis.
Mm.
Tau pasisekė, kad šitos lūpos jau užimtos.
Ar galiu?
Mm. Taip pat ir džentelmenas.
Labas, motina.
Ridle. Oh.
Aš sakiau tau nepasirodyti.
Aš juk negalėjau praleisti progos atšvęsti su šeima, tiesa, mama?
Nagi, nagi.
Ridle, mieloji. Koks nemalonus siurprizas.
Dėde Meikonai. Tu atrodai toks senas ir silpnas.
Aš aiškiai pamenu, jog pamiršau tave pakviesti.
O tau liepiau niekada daugiau neperžengti šių namų slenksčio.
Ką?
- Ką tu jam padarei? - Pakviečiau pietums su gimine, tik tiek.
Gerai...
Kodėl gi tau nepalydėjus savo netinkamai apsirengusio draugo į valgomąjį?
Aš ne...
- Del. - Ką?
Sveika, sesute.
- Atrodai dailiai. - Etanai?
- Uu... Aa... - Oo.
Argi tai ne miela? Lyg vandens prisėmęs.
- Turbūt tai meilė. - Oo.
- Meikonai. - Viskas gerai, Lena.
Ji nepridarys didelių bėdų.
- Esi tuo tikras, Meikonai? - Nebūk įžūli su savo dėde.
Del, gal paruošk dar dvi vietas mūsų nekviestiems svečiams?
Ačiū tau.
Tu sėsi šalia manęs, meiluti.
Sėsk štai čia.
- Sesute? - Larkinai.
Etanai, tai mano jaunesnysis brolis Larkinas.
Nemaniau, kad tave čia pamatysiu.
- O kas tas medinis? - Larkinai, susipažink su Etanu Veitu.
Ką gi, ką gi.
O tai mūsų mieloji brangioji močiutė,
kurią mes visi tiesiog mirtinai mylime.
Mes tavęs nelaukėme, vaike.
Leisk man į tave žvilgtelėti.
Ridle, kodėl,
kai žiūriu į tavo akis, matau tik ją?
Jūs dvi tikrai neišskiriamos, ar ne?
Motina.
Gal šiek tiek muzikos?
Visi tiesiog susėskime ir pasilinksminkime.
Ir išgerkime šiek tiek vyno.
Ką nors gersi?
Štai, leiskite man.
Oo. Mamos kepti sausainiai.
Aš taip jų pasiilgau.
Na, sesute, kokie planai gimtadieniui?
Nekvaršink sau galvelės dėl to. Pakviesta nebūsi, sesute.
Na, Lena, brangioji, o tau reikėtų.
Kvaršinti galvelę tai yra. Toks svarbus gimtadienis.
To jau gana, Ridle.
Aš planavau tokius šventinius pietus, kuriuos visi išgyventų.
Ko tau reikia?
Tiesiog vėl pabūti su savo šeima, sesute.
Tu priklausai Tamsai.
Tu daugiau nebesi šios šeimos dalis.
Ridle, saulute, mes nieko dėl tavęs negalime padaryti. Man labai gaila.
Aš nepykstu, mama.
Bet Lena ir aš tokios panašios.
Įdomu, kai ji pasiners į Tamsą,
- jūs ją taip pat išspirsite? - Jau gana.
Manote, kad galite išlaikyti Leną tokią gerą, tokia nekaltą?
Argi aš nebuvau tokia pat prieš Pašaukimą?
Kaip pamenu, buvai išlepintas vaikiščias nuo pat gimimo akimirkos.
Galbūt aš buvau tiesiog nemylima.
Dariau viską, ką galėjau.
Ir pažiūrėk, kokia aš dabar.
O taip, dėl visko kaltink motiną.
Manote, kad Lena gera mergaitė, bet tai neturės reikšmės.
Netgi jei jos tikroji prigimtis nenukryps į Tamsą, tai padarys prakeikimas.
Jis jau prasidėjo.
- Įspėju tave. - Koks prakeikimas?
- Nekreipk dėmesio į jos melus. - Juk žinai, kad tai tiesa.
Oo.
Aš visai pamiršau savo manieras.
Štai, cukreli. Leisk tave aptarnauti.
Pasitrauk nuo jo!
O, tikrai, sesute?
Lena, ar nesiliausi pagaliau?
Baik!
O, regis, tai tik dar viena gera mergaitė tapo bloga.
Lena, vaikeli, tam nėra reikalo.
Tuoj pat nustok!
Daužai langus ant vargšų, bejėgių mažučių mirtingųjų.
Ji jau dabar arčiau Tamsos nei buvau aš!
- Juk žinai, kad tai melas! - Noriu, kad dingtum iš čia.
Ridle, neversk manęs stotis nuo stalo!
Mane jau pykina, kad visi tave laiko kažkokia ypatinga!
Tu niekuo neypatinga!
Nagi, pasakyk jai, Meikonai! Tu žinai, kokia ji bus!
Aš pasakiau, pasitrauk nuo mano vaikino tu, ragana.
O, Dieve.
Tavo vaikinas, ką?
Jam viskas bus gerai?
Viskas bus puiku.
Apie kokį prakeikimą kalbėjo Ridlė?
Ridlė tik pliurpė kvailystes, kad tu įsiustum ir prarastum savitvardą.
Negali jai to leisti.
Larkinai, padėk jį nunešti į mano kambarį.
O. Jis tai gali.
Sėdi čia, valgo per kerėtojų mūšį, atrodo, lyg piknike kiurksotų.
Kad man grįžus dar būtų likę sumuštinių. Aš vis dar alkanas.
Matei, kaip ji žiūri į berniuką?
Dabar jau jų neišskirsim.
Vadinasi, viskas prasidėjo.
Labas.
Kaip jautiesi?
Tarsi patekau į uraganą valgomajame. Nieko ypatinga.
Aš atsiprašau dėl Ridlės. Nežinojau, kad ji grįžo.
Taip. Ji tokia kalė, tiesa?
Ji sirena.
Ji gali priversti mirtinguosius matyti, galvoti ar daryti, ką tik ji nori,
o ypač vyrus.
Argi tai ne puikus kalės apibrėžimas?
Ji ne visada tokia buvo.
Žinai, mes buvome lyg seserys.
Taip dažnai keliavome drauge, jog dalijomės lagaminu.
Darėme namų darbus, žiūrėjome Disnėjaus filmukus. Buvome tiesiog vaikai.
Tą naktį, kai Ridlei sukako 16-a, ji pabėgo.
Ji sakė, kad jaučia, kaip gręžiasi į Tamsą.
Ji sakė, jog turi išeiti, kol nesužeidė mylimų žmonių.
Kol nesužeidė manęs.
Aš ėjau paskui ją.
O tuomet tai nutiko.
Tai buvo geriau. Štai apie ką aš šneku!
Vaikinai, palaukit sekundėlę.
Ne, aš turiu eiti. Aš turiu eiti. Palauk.
Aš viską mačiau.
Ji mylėjo mane.
Aš žinau tai.
Tai, kas su ja nutiko, neteisinga.
Ir tas pats gali nutikti man.
To nebus.
Juk matei mane šįvakar?
Aš nevaldžiau savęs.
Lena, aš netikiu, kad mes turime vieną lemtį ir jokio pasirinkimo.
Mes patys kuriame savo gyvenimą.
Du, prašau. Ačiū. Tai Lena. Lena.
- Sveika, Lena. - Labas.
Štai, turiu jums duoti ir pinigų.
- Tavo grąža. - Ačiū.
Prašau.
- Kaip sekasi? Vaikai gerai laikosi? - O, viskas gerai.
Tuomet gerai.
Bilietus turite?
Labas.
Tik pažiūrėkit.
Žinai, galbūt tu ir apkvailinai Etaną, bet tik ne mane.
Velniai griebtų.
Eime. Ramiai, mergaite. Ramiai, ramiai.
Ta kalė sėdi už mūsų?
Matei, koks buvo jos žvilgsnis?
Aš matau ją kiaurai.
Sveiki. Tik... Tik vieną, prašau.
Gerai.
Prašau.
Nekreipk į jas dėmesio, gerai?
Taip, atsikėliau 5-ą ryto. Tačiau jaučiuos puikiai.
Gal nori karamelinių saldainių?
Kodėl tu juos laikai kišenėje?
Turiu pasislėpti šiek tiek ir dėl savęs, nes Linkas niekada nesidalija.
Gerai. Turiu galvoje, man sekasi geriau...
O. Atleisk prašau. Aš nemaniau, kad jį turiu.
Ne, viskas gerai.
Aš noriu pamatyti.
Tuoj būsiu.
Taip, viską, ką tik randat!
Ten yra aukso ir sidabro, griebkit viską!
Greičiau, čia.
O, Dieve! Ženevjeva!
Etanai!
Etanai.
Nė nedrįsk. Nedrįsk išeiti.
Nedrįsk, Etanai Karteri Veitai!
Sugrįšk. Palauk, Etanai.
Kūne mano kūno, kaulų smegenų ir proto,
siela mano sielos, sujunk mūsų dvasias,
kraujas mano širdies, mano srovė, mano mėnulis,
kraujas mano širdies, mano išgelbėjimas, mano pražūtis!
Ženevjeva.
Mane pašovė?
Kas nutiko tavo akims?
Pasiruoškite, kareiviai!
Nusitaikyti!
Ugnis!
O, mano brangioji Lena, dabar matai, kas tave pašauks?
Mes esame Ženevjevos palikuonys.
Jos tamsioji galia mūsų kraujyje.
O, kaip aš tavęs pasiilgau, mano dukterie.
Tavo motina, Sarafina, grįžo pas tave namo.
Matyt, ir Šėtonas nemėgsta filmų tęsinių.
Viskas baigta.
Daugiau to nebebus.
Jis atliko savo paskirtį.
Lena?
Prakeikimas prasidėjo nuo tavo pro- pro- prosenelės.
Ženevjevos Katerinos Diukein.
Ji buvo tokia beatodairiška, kad pamilo mirtingąjį,
tavo protėvį, Etaną Karterį Veitą.
1864-aisiais jis dezertyravo. Grįžo namo pas savo Ženevjevą.
Bet buvo nužudytas priešais jos akis Konfederacijos kareivių,
kurie grobstė Grynbrajerį per Medaus kalno mūšį.
Ir iš savo beprotybės, savo sielvarto ji panaudojo draudžiamus mums kerus.
Ką grąžintų jį į gyvenimą.
Kerai paliko prakeikimą?
Joks kerėtojas negali atšaukti mirties.
Taip ji prarado sielą ir amžiams buvo užvaldyta tamsos.
- Bet kerai suveikė. - Jeigu Ženevjeva jį mylėjo, tai kodėl nužudė?
Tokioje tamsoje nėra prisiminimų apie meilę, tik galia.
Viskas turi kainą.
Tu sakei, kad motina mirusi.
Tu melavai. Kodėl? Kodėl?
Lena! Mūsų žodžiai, mūsų kalba
nepajėgūs visko paaiškinti. Žmogus mums gali mirti ir kita prasme.
Ne, aš jai papasakosiu.
Tavo motina, Sarafina, yra pati galingiausia tamsioji kerėtoja iš mūsų visų.
Ji gyvena tamsoje, šešėliuose.
Jeigu ji pasirodo, tai kieno nors kito pavidalu.
Ji nejaučia tau meilės.
Štai nuo ko aš norėjau tave apsaugoti.
Tai aš būsiu pašaukta Tamsos, neatsižvelgiant į nieką?
Ne, nebūtinai.
Aš žinau tavo tikrąją prigimtį, ji stipri.
Sarafina tą taip pat mato. Ji žino, kad, jei nebūtų prakeikimo,
tavo tikroji prigimtis pasirinktų Šviesą.
Ne, aš tikiu, kad prakeikimą galima įveikti.
Bet tau prireiks labai stiprios valios, kad galėtum kontroliuoti savo prigimtį.
- Aš taip jai ir sakiau. - Pirmiausia, tu turi atsikratyti jo.
- Palauk, ką? - Sarafina tave naudoja savo tikslams.
- Tai netiesa. - Paklausyk manęs, Lena.
- Ne, paklausyk manęs... - Etanai, Meikonas teisus.
Jeigu nori įvekti šį prakeikimą, turi kontroliuoti savo emocijas.
Ir meilė tam berniukui kelia tau siaubingą pavojų!
Iš kur tau žinoti? Tu niekada nieko nemylėjai.
Tu niekini mirtinguosius.
Tu niekada neturėjai draugo net iš mūsų pasaulio. Iš kur tau žinoti?
Žinau, kad nieko gero nebus, kai mes mylime mirtingąjį.
Lena, paklausyk. Turi būti būdas, kitoks būdas įveikti prakeikimą.
Meikonai!
- Nė negalvok apie tai, jaunuoli! - Ne!
Tu pražudysi jus abu. Tau teks palikti jos gyvenimą.
Supratai mane?
Lena, atsisveikink.
Meikonas laiko Leną Reivenvude.
Jis neledžia man jos pamatyti.
Jis mano, kad jai bus geriau, jei būsime atskirai.
Bet jis klysta. Aš pažįstu Leną.
Pažįstu ją kaip patį save.
Ir aš jaučiu, kaip ji traukiasi tolyn, ten, kur negaliu jos pasiekti.
Eik šalin, eik šalin, eik šalin, eik šalin!
- Sveikas, mielasis.
- Sveiki, ponia Linkoln. Minutėlę. - Labas, mielasis.
O, mielasis.
Regis, durys įstrigo.
Tai vis tie seni namai. Su jais tiek vargo.
- Taip, ponia. - Jie deformuojasi.
- Linko čia nėra. - O, aš žinau, žinau.
Jis vakarėlyje pas Savaną Snou, visi vaikai ten.
Turėjau paskambinti daugybei žmonių,
kad gaučiau jam kvietimą dėl...
Na, dėl draugystės su tavimi.
O, man labai gaila, kad sukėliau nemalonumų, ponia.
Tau irgi reikėtų būti vakarėlyje, Etanai,
linksmintis su savo tikraisiais draugais, vaikais, kurie priklauso šiame mieste.
Šiandien nesu nusiteikęs vakarėliams, ponia.
Ką gi, labai gaila.
Na, matai, aš... Iškepiau tau pyragaičių.
Maniau, galbūt užeisiu pas tave ir pasikalbėsime.
Aš nejaučiu tau pykčio, sūneli.
Ne. Niekada nejaučiau.
Tai ta mergaitė su savo viliokiškomis gudrybėmis,
o tu augi be motinos ir visa kita.
Gal galėčiau užeiti?
Ne, ponia. Aš... aš taip nemanau.
Ar aš gerai tave nugirdau, Etanai?
Gal turiu pakartoti? Ar galėčiau užeiti?
Ne, ponia, negalėtumėte.
Bet aš tau iškepiau pyragaičių.
Iškepiau juos savo rankomis.
Nagi nagi, ir ką tu sau manai!
Lena aptvėrė tavo namą. O, kaip tai miela.
Kurgi ne.
Aš tavo pusėje, sūneli.
Ką reiškia mažytis prakeikimas tikrai meilei?
Visi mato, kad tu ir Lena esate tiesiog skirti vienas kitam,
kol mirtis jūsų neišskirs.
Lena?
Dink iš šio namo.
Lena.
Laikykite ją.
Lena.
Lena, prašau, gal galime išeiti į lauką sekundėlei ir pasikalbėti? Man reikia...
- Dink iš čia! - Ne!
Prašau, sūneli, dėl savo paties gerovės.
Tu išties turėtum jų paklausyti.
Ne!
Man jau įkyrėjo klausytis tavo šeimos.
Jie mane persekiojo, suko galvą, hipnotizavo,
paralyžiavo ir, velniai griebtų, vos nenužudė.
Paskutines dvi savaites baigiu išsikraustyti iš proto.
O dabar tavo motina pasirodo ant mano slenksčio ir vos nesukelia man širdies smūgio!
Bet žinai ką? Man nusispjaut ant jų ir ant to prakeikimo.
Tu nepasinersi į Tamsą ir neprarasi manęs.
Nesvarbu, ką tu padarysi, nesvarbu, ką jie padarys man, aš vis tiek būsiu čia.
Ir ką tau tai sako?
Kaip berniūkštis pralaužė mūsų kerus? Jis juk neturi galių.
Dabar jau ne mes ją saugome, o jis.
Ama, mums reikia tavo pagalbos.
O kuo aš čia dėta?
Jūs pasakojot apie medalioną, apie prakeikimą.
Atleiskite man, panele Ama, bet, regis, jūs žinote daugiau nei sakote.
Prašau, Ama.
Šioje vietoje jūs nerasite nieko, ko jums reikia.
Laukite manęs kieme.
Jis turbūt driekiasi po visu miestu.
Netgi per visą šalį. Getlinas yra lyg Amerikos kerėtojų sostinė.
Anksčiau ji buvo po Vašingtonu, kol Nensė Reigan nesiėmė veiksmų.
Ji buvo vienintelė mirtingoji, kurios jie kada nors bijojo.
Jos atpažįsta kerėtoją.
Ama, kodėl mums apie tai nepasakojai?
Saugotojas atsako į klausimus.
Saugotojas, tai yra jūs..?
Kerėtojų biblioteką prižiūri jau kartų kartos regėtojų kaip aš.
Beje, dėl to aš taip pat neturėjau pasirinkimo.
Šiose knygose glūdi viso pasaulio kerėtojų istorijos,
įstatymai, palaikantys pusiausvyrą tarp Tamsos ir Šviesos.
Ei! Pasitrauk iš ten.
Meikonas ateina čia kasdien ir skaito viską, ką tik randa apie uždraustus kerus.
- Jis nerado nieko? - Ne.
Bet tu gali.
Dievas mums siunčia tai, ką galime pakelti, netgi jei patys tuo netikime.
Užmerk akis.
Pamatyk savo protu tai, ko ieškai, tarsi jau būtum radusi.
Aš taip ir žinojau.
Mėnulių knyga.
Tai pati galingiausia Kito Pasaulio knyga.
Ji tokia pat gyva kaip tu ar aš. Čia yra stipriausi užkeikimai, tiek geri, tiek ir blogi.
- O Meikonas joje ieškojo? - Ne, jis negalėjo.
Knyga pati pasirenka savo skaitytoją. Jos taisyklė yra "panašus traukia panašų".
Čia... Čia nieko neparašyta.
Ji taip lengvai neatsivers.
Tokiam juodam prakeikimui reikia laiko, kad pasirodytų. Tamsa išbandys tave.
Nesijaudink, tu jį surasi.
Tiesiog atsiversk skyrių "Kaip nepavirsti savo motina".
Eime, Etanai. Eime.
Prabėgo jau ne viena savaitė, kaip su Lena einame į kerėtojų biblioteką.
Tačiau Lena ima prarasti viltį.
Kuo ilgiau tai trunka, tuo daugiau pokyčių matau joje.
Mes surasime būdą, girdi?
Tu tik mirtingasis, iš kur tau žinoti?
Ei, aš galiu padaryti vėją. Galbūt ne uraganą...
- Kodėl mes tiesiog nepripažįstame to? - Nepripažįstame ko?
Tai jau prasidėjo. Aš virstu tamsiąja kale, jaučiu tai.
Ne, Lena, tai tik stresas. Tai ne...
Priežastis nesvarbi.
Etanai, aš keičiuosi, o tu tiesiog per kvailas, kad pastebėtum.
Gerai, dabar tu kalė.
Rimtai? Ar tai buvo būtina?
Aš sutinku su tavimi.
Gerai, aš tik bukas mirtingasis, kuris negali suorganizuoti net griaustinio.
Bet aš tikrai žinau, jog mums nepavyks,
jeigu tu nenustosi visą laiką gailėtis savęs!
Pirmyn! Pradėk žemės drebėjimą, pažiūrėsim, kur tai nuves.
Visiems kažkada tenka susitvarkyti su šūdu savo gyvenime, Lena.
Ko tu ant manęs rėki?
Tu nori būti paprastas žmogus? Kaip tu manai, kas tai?
Mes neturime galių tiesiog pakeisti visko aplinkui kada tik sumanę.
Būti žmogumi reiškia jaustis blogai, jaustis bejėgiam.
Tu jauti baimę ir nieko negali padaryti,
kol tiesiog nenustoji taip jautęsis, kol nepamatai išeities.
Ir rėkiu ant tavęs todėl, kad man tu rūpi!
Štai ką daro paprasti žmonės, kurie myli vienas kitą,
kai kuris nors iš jų elgiasi kaip kvailys.
O dabar būk maloni ir nustok ant manęs lyti?
Atleisk.
Turi laikytis nuo manęs atokiau.
Aš nežinau, ką darau, tai savaime išeina.
Tu vis dar nesupratai, ką?
Aš nenoriu būti toliau nuo tavęs nei esu dabar,
bet kokiu atveju.
Aš bijau, kad sužeisiu tave.
Žinai, meilė visada yra rizika.
Sakydama sužeisiu, turiu galvoje "nužudysiu" tave, supranti?
Pirmyn.
Nužudyk mane.
Kokios dalies iš frazės "Negali to liesti, jei nesi kerėtojas" tu nesupratai?
O Pilietiniame kare buvo kerėtojų?
Kerėtojai amžiais kovėsi šalia mirtingųjų kiekviename kare, kiekvienoje pusėje.
Tai, jog jie antgamtiški, dar nereiškia, kad turi daugiau smegenų.
Žinai, kai ko negaliu suprasti.
Tu eini į bažnyčią kiekvieną sekmadienį.
Tu tiki visu tuo ir drauge Dievu?
Dievas sukūrė viską, argi ne taip?
Tai tik žmonės leidžia sau spręsti, kas buvo jo klaida.
Mano mama ateidavo čia, tiesa?
Su Meikonu?
Jie susitikdavo čia dažnai.
Meikonas mėgdavo pasakoti jai apie savo pasaulį.
Meikonas mylėjo ją, ar ne?
Niekas nežino, ką Meikonas gali ir negali jausti, bet
Laila buvo jam išties artima.
Etanai?
Ji mylėjo tavo tėvą.
Kažkur susiruošei?
Ten, kur Lena. Netgi jei tai Getline.
- O ką jūs čia darote? - Aš nežinau, kaip
tu apkerėjai Leną, bet...
atėjau tavęs prašyti,
kad ją paleistum.
Aš nemoku kerėti, Meikonai.
Aš tiesiog ją myliu.
Tuomet tiesiog nustok.
Aš negaliu.
Netgi jei tai reiškia sunaikinti tą Leną, kurią tu myli, a?
To nenutiks, nes tai, ką aš ir Lena jaučiame vienas kitam,
negali pavirsti kuo nors neteisingu ar blogu.
Tiesiog negali.
Kad ir kiek gyvenčiau, aš vis viena nesuprasiu jūsų, būtybės.
Jūs neturite rimtų galių.
Gyvenate jėgų, kurių negalite kontroliuoti, malonėje.
Ir vis dėlto tikite, jog jūsų jausmai
viską kaip nors ištaisys.
Reikia šiek tiek tikėti, Meikonai.
Lena?
Viskas gerai?
Lena?
- Lena? - Taip?
- Kas nors nutiko? - Ne.
- Man regis, kažką radau. - Taip?
Ką? Leisk pažiūrėti.
Na, reikia dar daug perskaityti ir...
daug ką suvokti, todėl norėčiau susikoncentruoti.
Gerai.
Tad aš pagalvojau...
Na, aš tai turėčiau daryti viena pati.
Žinai, kai tu čia, tiesiog blaškai mano dėmesį.
Todėl norėjau paprašyti, gal tu galėtum eiti namo.
O paskui, kai pabaigsiu, aš tau paskambinsiu.
Tau tinka?
Aišku.
Jeigu tu tik to nori.
Ačiū.
Aš tave myliu.
Gerai, pakalbėsim vėliau.
Lena? Jis išėjo.
Viskas gerai.
Najau.
Eime.
Prisėsk. Kas nutiko?
Nusiramink.
Pakalbėk su manimi.
Lena.
Yra tik vienas būdas įveikti prakeikimą.
Ženevjeva panaudojo uždraustą burtą,
kad grąžintų gyvybę tam, kurį mylėjo.
Kad įveikčiau prakeikimą, tas, kurį myliu, turi mirti.
O, Dieve.
Ką tu darysi?
Aš nepadarysiu žalos Etanui.
Niekada.
Tai tik mūsų žodžiai, Ama.
Jie negali visko paaiškinti.
Žmogus, kurį myli, gali tau mirti ir kita prasme.
- Knygoje parašyta tik tiek? - Taip.
Sakoma, kad reikia atšaukti prakeikimą, ir man teks atlikti tam tikrus kerėtojų
ritualus kiekvieną naktį ir dieną iki pat Pašaukimo.
- Ir kas nutiks, tas jau nutiks. - Ei.
Mes žinome, kas nutiks.
Ar galėtum kai ką dėl manęs padaryti?
Iki pat savo gimtadienio nenoriu galvoti apie Pašaukimą.
Matai? Nėra tatuiruotės.
Aš tiesiog noriu būti su tavimi kaip paprasta mergina su paprastu vaikinu.
Šaunu.
Na, tarkim, šiandien vyks kalėdiniai šokiai ir...
tu galėtum būti mano antroji pusė.
Etanas Veitas pakvietė mane į šokius? O, Dieve.
Na, aš dar pagalvosiu.
Ten bus išdvėsusio punčo ir budėtojai, saugantys laiptus, kad niekas ten nesimyluotų.
Tai tikras siaubas.
Skamba idealiai.
Aš vis dar nesugalvojau, ką tau padovanoti.
Juk žinai, mes nešvenčiame Kalėdų.
Apie ką tu kiekvienais metais svajoji, bet taip ir nesulauki?
Na, nežinau, ne.
Ne, geriau ne... Tu pagalvosi, kad aš toks mulkis.
Viskas gerai, aš ir dabar manau, kad tu mulkis.
Mmm...
Sniegas.
- Tikrai? - Taip.
Žinai, aš visada norėjau tokių baltų kaip filmuose Kalėdų.
Tu tik apsižvalgyk. Tai yra tiesiog apgailėtina. Tai ne Kalėdos.
- Žinai, tai padaryti per daug lengva. - Taip, aš žinau.
Tu iš tikrųjų to trokšti?
Kaip aš ištversiu gyvenimą, kuriame tu nuolat mane stebinsi?
Girdi, kaip tyku?
Sudie, Etanai.
Etanai?
Etanai!
Vakar vėlai grįžai iš šokių?
Mmm...
Gal gali ištraukti tą kalakutą iš šaldytuvo?
Taip.
Aš ne... Aš neprisimenu. Turbūt kaip reikiant pavargau.
Bet miegojau labai gerai pirmą kartą per ilgą laiką.
Tai ir šaunu.
Lena ateis per Kalėdas? Turime užtektinai maisto.
Lena?
Lena Diukein.
Lena Diukein? Kodėl aš turėčiau kviesti Leną Diukein šventinių pietų?
Aš vos ją pažįstu.
Ji su niekuo mokykloje nebendrauja. Tu ją pažįsti?
Emilės mama sako, kad ji gydėsi beprotnamyje.
Nesu tikras, kad tikiu tuo, ką sako Emilės mama, bet ji išties keista mergaitė.
Tiesiog nueisiu į tą prakeiktą reikalą su Pilietiniu karu ir pavalgyti,
o visą likusį žiemos atostogų laiką drybsosiu lovoje.
Šiandien nenoriu pamokslauti.
O tiesiog pasikalbėti su jumis.
Apie žodį, kurį retai beišgirstame:
auka.
Nepasakyčiau, kad tai šiuolaikinis žodis.
Žmonės išgirsta žodį "auka" ir išsigąsta,
kad kažkas iš jų bus atimta.
Arba turės atiduoti ką nors, be ko negali gyventi.
"Auka" jiems reiškia "praradimą"
pasaulyje, sakančiame mums, jog galime turėti viską.
Bet aš tikiu, jog tikra auka - tai pergalė.
Todėl, kad tam reikia laisva valia
atsisakyti ko nors, ką mylime,
dėl ko nors, ką mylime labiau nei save.
Aš nemeluosiu jums.
Tai rizikinga.
Auka nenumalšina praradimo skausmo.
Bet ji padeda įveikti kartėlį.
Kartėlį, kuris užtemdo tikrųjų mūsų gyvenimo vertybių šviesą.
Ką mums dabar daryti, teta Sarafina? Ji paleido jį.
Ji myli tą berniuką. Prakeikimas vis tiek veiks.
Bet mums prireiks jo draugo.
O, mano saldusis meilutis? Jis pasirengęs atlėkti, kai tik pašauksiu.
Ar galiu dar kartą?
Negali niekam pasakoti. Pažadėk, jog neprasitarsi nė vienai gyvai sielai.
Nepasakosiu, prisiekiu.
Gerai, paskutinį kartą. Pabandyk dar kartą.
Tai taip nerealu.
Aš pranešiu, kai reikės veikti, cukreli. Išgirsi mane garsiai ir aiškiai.
Kaip ir visada.
Tu net neįsivaizduoji, kaip aš tave tiesiog mirtinai myliu.
Pasirengę? Ugnis!
Ugnis!
Nuostabu.
Įeikit.
Ar pasiruošusi pasidabinti?
Ji labai graži.
Tu pasielgei teisingai.
O tai tikrai suveiks?
Kai prakeikimas baigsis, tu pajusi.
Tu žinosi.
Žmonės pradeda rinktis, brangioji. Jau laikas.
Mevis, šiandien atrodai ypatingai.
Na, šiandien labai ypatinga diena.
- Mama? - Sveikas, branguti.
Atsargiai elkitės. Tai, jog juose nėra kulkų, dar nereiškia, kad negali jūsų nudeginti.
Jūs abu vėluojate. Imkite šautuvus ir keliaukite į Grynbrajerį.
Sveiki, visi. Ir...
Aa... ačiū, kad atvykote. Aa...
Tuoj pasirodys mėnulis, taigi, mes turėtumėme... Mes turėtumėme pradėti.
Mmm...
Atleiskite man. Kaip išpranašavo senieji,
prigimtis bus pašaukta.
Nes ji buvo nulemta penkių elementų.
Kad nuo šios nakties
senasis ciklas pasibaigs ir naujas prasidės,
kuriame Šviesos ir Tamsos galios susilies.
Ir šitas vaikas,
kuris tuoj taps moterimi,
Lena Diukein,
savo tikrąja prigimtimi atskleis tikrąją visos galios prigimtį
ir pradės naują ciklą.
Ei, stok!
Arba nušauk mane. Man viskas taip niežti, prisiekiu, geriau jau būčiau tarp aukų.
Tai taip kvaila. Geriau jau būčiau...
Nori, kad tiesiog nudėtume vienas kitą?
- Paskui gal pažiūrėtume filmą? - "Ateivius"? "Blu-ray"?
Gerai. Skaičiuojame iki trijų.
Pasiruošk.
- Vienas. - Vienas.
- Du. - Du.
Trys.
Kas nutiko?
Nežinau.
Etanai? Etanai.
Etanas.
- Lena. - Ne.
Stabdyti ugnį!
Etanai!
- Kur Etanas? - Grynbrajeryje! Dink iš čia velniop, mergaite!
Etanai!
Ne! Etanai, ne, ne! Ne.
- Ne! - Lena, aš ne... Lena, prisiekiu.
Ne, prašau! Nemirk!
Atsiprašau. Aš atsiprašau.
Negali jais pasitikėti, sesute.
Susipeš vienas su kitu be jokios priežasties.
Lena, atleisk. Aš netyčia.
Gerai?
Sveika atvykusi į šeimą, mano mieloji, ypatingoji mergaite.
Artėja audra, pone Li. Galbūt baigiam?
Lena, nustok.
Meikonai?
Nustok, prašau
Meikonai. Meikonai, ką tu padarei?
Prakeikimas turėjo būti įveiktas.
Aš nesuprantu.
Turi mirti tas, kurį tu myli.
Tai buvo niekšiškas triukas, Meikonai. Tai neteisinga.
Meikonai?
Pažadėjau jo motinai.
Aš negaliu tavęs prarasti.
- Viskas gerai, viskas gerai, Lena. - Ne.
Neleisk joms apkvailinti tavęs.
Būk...
savimi.
Ne.
Ką tu darai?
Manau, kad tai tik tarp tavęs ir manęs, mama.
Aš nieko prieš.
Ridle, nebijok. Ji mūsų pusėje.
Ji mūsų Lena. Paklausyk manęs.
Tu mano duktė. Visada norėjau, kad būtum šalia. Jie atėmė tave iš manęs.
Pasirodys mėnulis ir pašauks tave taip, kaip ir buvo lemta.
Priimk tai, brangioji. Tu nieko daugiau negali padaryti.
Niekas to negali.
Paleisk mane! Ji galingesnė nei tu.
Lena. Lena, paklausyk manęs.
Tai ji viską sugalvojo.
Ji man sakė, kad tu vis tiek priklausysi Tamsai. Aš niekada tavęs nebūčiau įskaudinusi.
Pameni, kaip aš pabėgau tam, kad nepakenkčiau tau?
Lena?
Eik.
Ačiū, sesute.
Žinai, tu esi gerokai panašesnė į mane nei galvoji.
Na, niekas nėra tobulas.
Lena, tu turi milžiniškas galias. Aš išmokysiu tave, kaip jomis naudotis.
Išmokysiu, kaip tapti galingiausia tamsiąja kerėtoja, kokia tik yra gyvenusi.
O, tai taip malonu iš tavo pusės, mama.
O, vaikuti. Tas mirtingasis, kurį tu manai mylinti? Jums niekada nebūti kartu.
Aš žinau.
O tu kada nors mane mylėjai, mama?
Žinai, jau nebepamenu.
Tiesą sakant, nė viena motina nemyli.
Tai juk nelengva išstumti iš savo kūno kitą moterį,
jaunesnę, tobulesnę savo pačios versiją su visomis galimybėmis ir dar nepadariusią klaidų.
Be to, meilė tai tik vaizduotės išdaiga, žinai?
Iš tiesų ji neegzistuoja. Gamtoje nėra tokio dalyko.
Meilė tai užkeikimas, sukurtas mirtingųjų,
kad jų moterys turėtų su kuo žaisti, užuot turėjusios galią.
Aš noriu, kad tu turėtum galią.
Aš noriu, kad būtum ta, kas iš tiesų esi.
Tol, kol būsiu tokia kaip tu.
Tavyje yra Tamsa. Nebandyk to paneigti.
Nebandau.
Na, tuomet priimk ją. Priimk ir eime su manimi, būk su manimi.
Mes valdysime naująjį pasaulį, mūsų pasaulį.
Ką tu darai?
Tai naujasis pasaulis, mama.
Bet jame ne tik Tamsa ir ne tik Šviesa.
Ir jis ne tik mūsų.
Aš prisiminiau. Aš prisiminiau, kad mylėjau tave.
Aš myliu tave. Myliu tave, brangioji. Aš myliu tave!
Tau nereikėtų vargti su žodžiais, kurių nesupranti.
Tau juk reikia manęs!
Tu padarei užtektinai, mama.
Tu turi būti pašaukta!
Meikonai?
Viskas gerai, sese?
Taip.
Meikonas sakė, jog tai buvo vienintelis būdas apsaugoti jus abu.
Aš girdėjau garsą. Garsą dužtančios manęs.
Aš verkiau, nes jis buvo gyvas.
Nes jis mirė.
Aš buvau sudaužyta į šipulius, aš buvau išgelbėta.
Žinojau tik tai, jog tos mergaitės, kuria aš buvau, daugiau nebėra.
Jis buvo teisus. Nieko gero nebus iš meilės mirtingajam.
Jie neišgyventų mūsų pasaulyje.
Pabėk iš čia. Pabėk, Etanai.
Atrask save iššūkyje,
viltyje, meilėje, įtūžyje, dėkingume.
Priklausyk Šviesai. Priklausyk Tamsai.
Priklausyk viskam.
Nieko nelieka.
- Jau pasiruošęs? - Taip.
Jeigu viskas klostysis gerai, Niujorke būsime ketvirtadienį.
Apsistosime pas Linko pusbrolį Brukline.
Ateik čia.
Paskambinsiu tau, kai tik nusigausiu.
Skambink, kai tik galėsi.
Iki.
Sveika...
- Lena, taip? - Sveikas, taip.
- Etanas Veitas. - Taip, aš žinau.
O. Mm...
Na, aš norėjau, aš... Žinai...
Mm...
Man gaila, kad mes taip ir nesusipažinome geriau, bet aš visada norėjau tau pasakyti,
jog tavo per kūrybos pamokas parašyti eilėraščiai
yra labai geri.
Ačiū. Tai labai malonu išgirsti iš tavęs.
- Tu išvažiuoji? - Taip...
Kelionė į mokslus.
Ruošiuosi patikrinti Niujorko universitetą.
Šaunu. Tai gerai.
O, kietas pavadinimas.
Bukovskis?
Jį verta paskaityti?
Apibrėžk žodį "verta".
Pasiimk. Tai bus pasprukimo iš Getlino dovana.
Tikrai?
- Ačiū. - Prašau.
Jėga. Ačiū.
Na, gerai. Pasimatysime.
Iki.
Etanas ateina. Gerai, iki.
Ei, ar tu nieko prieš,
jei užvažiuosime pas mano mamą į sanatoriją? Tai pakeliui.
Žinoma, galime.
"Atleiskite, mes nedirbame"
"Širdyje yra vieta, kuri niekada nebus užpildyta.
Erdvė.
Mes pažinosime ją geriau nei bet kada.
Širdyje yra vieta, kuri niekada nebus užpildyta,
ir toje erdvėje mes lauksime, lauksime ir lauksime."
Lena!
Tekstą vertė Linufka, filmą išleido Seeders.lt leidėjų komanda